TIDLIGERE:
Få din fars godkendelse til at opløse ægteskabet -
- og jeg vil være våd af lyst, som du nu er.
Nyheden om din datter er opløftende. Fjern hindringen som aftalt.
Du vil aldrig se dit barn blive født.
Flasken skal fyldes med vand og bitre urter.
I natten vil din kones slave have noget bekendt.
Jeg ved, hvad hensigten er!
Lad ikke mændene falde, før de mødes i arenaen!
Vi står foran Capuas arena.
- Jeg præsenterer Gannicus! - Omsider vil vore klinger mødes.
- Har du ligget med hende? - Oenomaus.
Vi dækker landet med aske og blod, indtil Rom brænder til grunden.
- Spartacus! - Gaius, hvor er min far?
- Hjælp mig. - Spartacus har fældet ham.
De lever!
- Hent Medicus! - Hent vand og rene klæder!
Arenaen er brændt til grunden. Mange romere fulgte trop!
- Rhaskos? - Han faldt som alle mænd burde.
Med sværdet i hånd og hævn for øje.
Du er ikke såret.
- Guderne kan lide mig, lille mand. - Sig det igen, og det ændrer sig.
- Kan han blive helbredt? - Denne mand vil næppe overleve.
- Oenomaus er ikke almindelig. - Lad os bede for gudernes agtelse.
Drømmer jeg?
Hvis det er vist, skulle du aldrig vågne.
Så begyndte det at kollapse.
De skreg som børn, imens arenaen brændte ned.
Lugten af røg og død blev båret af vinden til hjertet af Rom!
Lad ikke hjertet tynge dig.
Oenomaus er en titan. Han vil hæve sit sværd igen.
- Vil han kæmpe ved din side? - Hvis han vil bekæmpe romerne.
Dine nosser er store nok til at udfordre selv Jupiter.
Et par vildfarne slaver udgør fluer om tyrens røv.
Opdagede han ikke, at arenaen kollapsede?
Rom er mere end blot nogle træbjælker.
Hvis du brænder for at dø, så vil din lyst blive indfriet.
Hvorfor valgte du at støtte os, hvis det er din overbevisning?
Du tager fejl af valg og indfrielse af en gæld.
Jeg skyldte Oenomaus det. Uden ham ...
... ville vi ikke bryde ord.
Han har ret. Vi tog fejl. Vi skulle ikke have tiltro til hans hensigter.
Nasir har forsøgt at kræve mit liv, men nu er han blandt os.
Måske kan Gannicus også omvendes.
Måske skulle du have dræbt ham.
Vidnerne i Rom bevidner også viljen til at yde familien domicil i Rom -
- og villaen her i Capua.
Desuden er der vingården i Atella -
- 40 geder i Pompejis bjerge, 20 kreaturer ...
Hvad er værdien af kreaturerne?
9000 denarer, afhængigt af aftalen.
Få dem på markedet og udlov dusør for Spartacus' pågribelse.
Tilgiv mig, prætor, men loven billiger ikke disse ønsker.
De må blot føre tilsyn med Albinius' værdier, indtil hans arving kan.
Love skal bøjes for større formål.
- Spartacus skal bøde. - Prætor ...
Fortsatte indsigelser bidrager, at det sørgende hjerte bløder mere.
Om forladelse. Deres faders minde vil bestå.
Hele republikken sørger over tabet af ham.
Lad os være alene.
Hvad fældes dine tårer mest for?
En far, der ikke længere får kærlig omfavnelse?
Eller at hans tunge ikke nåede at opløse ægteskabet i Varinius' ære?
Jeg har begået en alvorlig fejl.
Og guderne har straffet mig ved at lade min far falde.
Det er ikke nok. Den eneste grund til -
- at du ikke har sluttet dig til din far, er det ufødte barn.
Mit barn. Min arving. Beskyt ham med dit liv.
Eller dit liv vil ende.
Åbn portene!
Vi skal foregive et mørkt sind i de kommende dage.
Stanken af sorg skal ikke omslutte dig. Befind dig i badet.
- Rapportér. - Hundrede mænd er tabt i arenaen.
Dette blev fundet blandt vragresterne.
- Hvorfor er vi så få? - Flere er hjemkaldt fra Neapolis.
- Men mange er flygtet. - De frasiger deres ed til Rom?
Frygt og panik greb regionen.
Mange tror, at Spartacus slipper gudernes vrede løs.
Legioner kunne vende tilbage, men Spartacus og hans mænd ville sejre.
Jeg advarede Marcus om, at gladiatorer ikke er gemene slaver.
Husker du ikke, at Spartacus mødte en flok af dine mænd i denne by, -
- og hvad resultatet var?
- Ikke alle kæmper som Spartacus. - Men mange er blandt broderskabet.
Tre af dine mænd ville ikke matche én ...
... på trods af deres iver efter at dø.
Nej.
Har du ikke selv været blandt broderskabet?
- På sandet? - Det er en menneskealder siden.
Så giv en lektion, lev op til dine skarpe ord.
- Prætor, jeg ... - Hurtigt. Jeg dvæler ikke i denne varme.
Syreren vil smage sit eget blod.
- Hvad er der galt? - Begynd!
Og jeg blev betragtet som lavest blandt broderskabet.
Gid jeg havde en hær skabt i dit billede.
Andre deler mit spejlbillede. Mænd, der minder om bidske rovdyr.
En sådan styrke under min ledelse kunne vise sig nyttig i mørke tider.
Senatet ville rynke på næsen over at sænke standarden.
Ligesom de rynker på panden over mange ting, der viser ærgerrighed.
Du forlader disse mure?
På anmodning af prætoren.
Han velsigner Ashur med velfortjent gunst.
Han burde vise nåde for sin sørgende kone.
Det er svært at miste sin far. Jeg har aldrig kendt min.
Jeg har dog ofte spekuleret ...
Hvordan fik Glaber nys om silphiumen på Ilithyias værelse?
Måske talte guderne til ham.
- Du glemmer din plads. - Nej. Jeg sikrer den.
Du sikrer intet uden mig, din forbandede syrer.
Går du imod min kommando igen ...
Du kommanderer pis og lort. Jeg er Glabers mand nu.
Om jeg siger, at du vidste, hans kone ville berøve ham hans ufødte barn -
- eller at guderne har intet at gøre med at tilvejebringe Oenomaus.
Du lever, fordi dine hemmeligheder ikke er af prætorens viden.
Nej, Ashur. Ashur.
Se det som en venlighed, der skal gengældes.
Gør det ondt?
Et par sår og skrammer falmede hurtigt fra hukommelsen.
Bare alle ar ville forsvinde så hurtigt.
Jeg ser ingen ar.
Du risikerede alt. For en svag skygge af kvinden, du elskede.
Så lad os antænde solen -
- og ramme mørket med dens varme.
- Stop! - Naevia.
De har taget alt fra mig.
Selv dine kærtegn.
Jeg har hørt beretninger om dine sejre i arenaen.
De dage er for længst borte.
Mira fortæller, du stod på sandet som bøddel for romerne.
Jeg var der for en bror. Han skulle have en ærefuld død.
Og Rhaskos? Mente han det samme?
Betød manden noget for dig?
Han steg i graderne. Jeg gav omsorg.
Aftalen har vist fået en ende.
Jeg ville tjene en anden mand med mere værd.
Jeg søger ikke at overtage noget blandt disse mænd.
Men du står blandt dem.
Jeg ønsker blot ord med en gammel ven. Intet andet.
Vi er her, i skyggen af Vesuv.
En enkelt mand på dets kam ville give frit udsyn i alle retninger.
- Et overtag over romerne. - Vejen til tinden?
En enkelt sti. Smal, men let at betræde.
Resten er klippesten. Ufremkommelig uden vinger.
Vi vælger tre mænd, der er ferme med sværdet.
Der er kun én indgang. Romerne kunne nemt fange os.
- Der er underjordiske tunneler. - Kan man grave udenom?
Bueskytter ville give romerne plads nok til at benytte det.
- Hvor mange kan skyde? - Pile er nytteløse i arenaen.
Du kæmper ikke på jorden længere og smeder ingen sværd i et træ.
Så smeder vi våben med det, naturen yder.
Øvede hænder instruerer nye.
Vi kan træne, til guderne kræver os. Slaver bliver aldrig gladiatorer.
Vi har brug for våbenføre mænd.
Vi må lægge nye planer vedrørende Neapolis og slaveskibene.
Du vil angribe havnen? Med så få mænd?
- Vi bragte arenaen ned med mindre. - Tag to mænd og mønt med.
Gør håndflader tunge for kundgørelser om skibe, der lægger an.
Gør det i stilhed. Hensigten må ikke blive kendt.
Jeg havde ikke til hensigt at stoppe samtalen.
Medmindre det kan drikkes, har det liden værdi. Jeg søger kun vin.
- Vi har ingen. - Så er jeg i sandhed fordømt.
For jer begge?
Jeg er en luder, ikke en tåbe.
- Jeg ville have ord. - Dine ord kan rende mig.
Mine ord søger ikke dig.
Jeg har et tilbud at diskutere.
Der er bud efter dine særegne talenter.
Om forladelse.
Jeg troede ikke, du ville bade i disse sorgens dage.
Min mand befaler det, trods normal skik.
Bliv der. Jeg ønsker dit selskab.
- Dine øjne skjuler nylige tårer. - Begivenheder tynger hjertet.
Indtil det næsten knuses.
Hvorfor advarede guderne ikke om Spartacus' angreb. Eller min faders?
Straffer de mig?
Et liv for et jeg havde i sinde at kræve.
Vi bærer begge byrden af vores valg.
Hvis guderne har fornægtet os -
- må vi sammen finde vejen til deres velsignelse.
Varinius har vendt mig ryggen.
Gaius ... End ikke guderne kan mildne hans had til mig.
Vis dig igen som en kærlig hustru. Underkast dig hans vilje.
En dag vil han glemme sine hadefulde hensigter.
Det er et flygtigt fejltrin, som vi må tage bestik af.
Der var en tid ...
... hvor jeg blot drømte om din hals i mine hænders greb.
Nu er din ånde alt, hvad der giver mig liv.
Jeg forlader ikke din side, før min mand påkalder mig i efterlivet.
Jeg har set det blik. Det faldt ofte på mig under Batiatus' tag.
Du kendte Gannicus da. År før min ankomst.
- Hvad er din opfattelse af manden? - Han er en mester, som vi var.
- En velsignelse for din sag. - Han har udtrykt tvivl omkring det.
Det har vi alle.
Men du forstår at virke overbevisende.
Vi har gjort det umulige.
Vi har bragt arenaen ned i Capua.
Et monument i Rom, der er bygget af slaver.
Vi har slået et dybt slag mod hjertet af vores fjende.
Men deres antal er enormt.
De vil kalde nok til at knuse friheden.
En dag, måske snart, slår de igen.
- Hvordan undgår vi dem? - Det agter jeg ikke.
- Hvordan? Er det sandt? - Jeg ville møde Roms styrker her.
I skyggen af Vesuv på vore vilkår.
Ingen hænder vil være tomme. Vi må forberede os på det, der venter.
- Hvad venter der? - Stærke våben er en mangelvare.
Find, hvad I kan, fra træ og sten, indtil vi finder andet.
Vi skal også grave tunnelerne ud til flugtveje.
Når jeg bevidner dette igen -
- forstår jeg, hvorfor en mand ville risikere alt.
Hvis det ikke var for dig og de andre, ville jeg være faldet.
Jeg ville aldrig nyde hendes ansigt. Det er noget, jeg aldrig vil glemme.
Heller ikke din løgn om, at du så hende på det sted.
Hun er i sikkerhed nu. Alt andet er uden betydning.
Tror du, at ord vil ændre, hvad der er sket? Du er i sandhed en tåbe.
- ... farligere end et tusind mænd. - Om forladelse.
Det var min fejl at yde trøst til en skide galler.
Du yder ikke en skid.
- Læg bånd på dig selv! - Crixus!
- Jeg troede, det var fortid. - Sårene består stadig.
Jeg flytter til Neapolis. Jeg vil tjene med bedre mænd.
Du behøver ikke frygte romerne. Dine mænd forsøger at dræbe hinanden.
Du ved, hvad der skal gøres. Kom i gang.
Gannicus. Jeg ønsker ord.
- Jeg skal kæmpe? - Du skal jage.
Alle har en opgave. Vores er at forsyne kød.
Du sagde, du stod i gæld til Oenomaus.
- Du reddede da hans liv. - Han må beslutte, om det slår til.
Du er en fri mand. Dine beslutninger er dine egne.
Du valgte at slå dine brødre i jorden.
Hvad flyttede din hånd? Ære eller løftet om mønt?
Jeg tager aldrig imod den mønt. Jeg valgte at skåne dig i arenaen.
Og nu er min Rudis, min frihed, begravet i al evighed.
Frihed er ikke en træpind -
- der gives som et kødben til en lydig hund. Alle mænd fortjener den.
Vi er gladiatorer. Vi fortjener kun døden, ligesom de liv vi har taget.
Det var ikke altid sådan for mig.
Jeg var en fri mand i Thrakien.
Med en kone, kommende børn.
- Hvad blev der af hende? - Batiatus krævede hendes liv.
Jeg krævede hans til gengæld.
- Så er din vægt i balance. - Glaber dømte os til slaveri.
Jeg hviler ikke, imens han stadig trækker vejret.
Er det grunden til, du ansporer romerne?
- For din kvindes minde? - For kærlighed.
Den største årsag af dem alle.
Det har efterladt mange en mand i ruiner.
Du har skræmt vildtet væk.
Jeg ville klare mig bedre alene.
Hold sværdet oppe! Lad det falde, og I falder sammen med det.
Igen!
Du skal ikke bukke under for varmen.
Det påskønnes.
Du skal heller ikke gå i struben på Agron.
- Han ville efterlade dig i minerne. - Måske var det berettiget.
- Sig ikke det. - Har du ikke tænkt det efter i nat?
Hvis den tanke truede, ville jeg flå den ud af hovedet.
Det eneste af betydning er, at min kærlighed står foran mig igen.
Gør hun det?
Eller er det en svag ånd, der hjemsøger mindet om hendes krop?
Du har mistet forstanden. Hundredvis er døde, og dette tilbyder du?
Lucretia kaster sig blindt ud -
- og tigger guderne om at pisse gløderne ud.
Om forladelse. Unge Seppius lader blot passionen brænde.
Det bemærker guderne nok. Hans mangel på tro.
Vi må være ydmyge over for guderne for at vinde deres gunst.
- Ritualer lindrer ikke meget. - Spartacus i varetægt lindrer mere.
Mine mænd kæmmer landet til fordel for bønner.
- Det har de nytteløst længe gjort. - Ligesom dine.
Det er sandt.
Den eneste, der drager fordel af vores skel, er manden, der sårer os.
Og med iver mærkede.
Din fars vejledning og retsindige hånd er dybt savnet.
Hans fravær fra denne verden har bragt den nær enden.
Seppia følte ligedan, da vores fætter Sextus mistede livet.
Og hun genoplever øjeblikket i Mercatos bortgang.
Hun har været en ven af familien, siden hun var barn.
For mange er gået tabt. Jeg vil ikke se mere af det.
Lad os glemme vore uenigheder og lade os kæmpe i samlet flok.
Lad os overvælde Spartacus og hans horde.
Ja, til gavn for folket! Byen vil prise jer begge.
- Vore stemmer føres til Senatet. - Jeg må rådføre med Varinius.
Den samme mand, der flygtede til Rom, imens arenaens sten faldt?
Varinius lægger afstand til alt, hvad der sker her. Heriblandt dig.
Tag min hånd -
- og vi vil smede et stærkere bånd.
Jeg vil overveje dit forslag. Jeg giver svar i morgen.
En kærlig søster kan præge en broder, hvor andre fejler.
Sindet vil være renset med morgendagen.
Seppius.
Jeg vil viderebringe invitationen til din søster.
Jeg håber, at I finder større styrke, når to sårede hjerter banker i takt.
Der er ingen større trøst for en kvinde end i favnen af hendes køn.
Det ville være en stor trøst. Det påskønnes.
Jeg vil arrangere besøget.
Din kone taler med hurtige tanker. Seppia tager ordet til hjertet.
Budskabet bliver ikke bedre end fra hendes læber.
Ja. Din invitation kan vise sig at være en værdsat hjælp.
Kom. Jeg vil drøfte andre forhold med dig.
Sagde jeg det ikke?
Sammen vil vi blive forskånet for denne afgrund.
Jeg kan ikke se manden.
Du er sikker på, at han lever?
Vi var fire dernede. Han brød sig ikke om selskabet.
Deres minde er hugget ind i hans kød -
- sammen med mærker af de andre sjæle, han har krævet.
- Hvad søger du af sådan et bæst? - Hvad jeg søger er ikke din sag.
Jeg er her på vegne af prætor Gaius Claudius Glaber.
En ædel titel.
Men uden adelsmanden kan jeg ikke forlade min post.
Naturligvis ikke.
Vil du vente her med mine mænd -
- indtil jeg vender tilbage med ham?
Dagen har været lang og varm.
Jeg tager noget skygge og vin ...
Det vil afkøle ophedede bekymringer.
Lad os bringe dig op i lyset, min ven -
- og bringe dine hænder til nytte.
Du skal holde din venstre arm i ro.
Træk igennem til kinden, tag en dyb indånding og giv slip.
Gør et nyt forsøg.
Træk igennem til kinden, dyb indånding og giv slip.
Giv ikke ryk i strengen. Lad den forsigtigt glide ud af fingrene.
Med øvelse vil du ramme fjender på afstand, ligesom gudinden Diana.
Donar! Jeg vil ledsage dig. Jeg har ingen interesse i buen.
Vi lå sammen én gang, og du tror, vi er uadskillelige?
Du forveksler mig med en forbandet galler.
- Søger du Donars agtelse nu? - Jeg søger blot min egen plads.
Så grib det med dine egne hænder. Ikke med spredte ben.
Om to uger lægger et skib til her. Lasten er fyldt med våbenføre mænd.
Få mænd klædt som købmand kunne få adgang, inden de går i land.
- Dit arbejde har båret frugt. - Ikke alt med sødme.
Glaber har hævet dusøren på dit hoved til 9000 denarer.
Du har vist fanget Roms opmærksomhed.
Det bliver et uspiseligt måltid.
Var gallerne ikke slemme nok?
Jeg har hørt mange sagaer om den ubesejrede galler.
En fin titel.
Men jeg mindes ikke din sejr i kampen mod Solonius' mænd.
Det er sandt. Jeg blev ikke tildelt sejren.
Men jeg har ikke oplevet tab i ordentlig udfordring.
Måske møder vi en ordentlig udfordring igen.
Viden om din titel varmer mit hjerte. Det viser, at du higede efter det.
Men det kommer som en overraskelse -
- at se dig følge en thrakisk leder.
Spartacus har åbnet mine øjne. Vi står forenet.
Hvorfor sidder du her, imens han smeder planer, der påvirker os alle?
Jeg tynges af andre ting.
Naevia er din kvinde nu?
Jeg husker hende, da hun var en uberørt blomst.
Hvad skyldes den hårde behandling?
Min hengivenhed. Og Lucretias opdagelse af den.
Den tungeste pris betales af dem, vi elsker.
Du skal få hende væk fra Spartacus og hans tåbeligheder.
Inden han slæber jer med i enden.
Oenomaus vågner.
Jeg er her kun for ordenes skyld.
Hvilke ord kunne mønstre af mening nu?
At Melitta valgte dig.
At dit hjerte blev yndet over alle andres.
Hvorfor var hun hos dig, natten hun døde?
For at dele en sidste drink, inden jeg skulle sælges til Tullius.
Den eneste grund?
Hvad der end skete mellem os, så bæres skylden af mig.
Ikke af hende. Aldrig af hende.
- Jeg elskede dig som en bror. - Og jeg dig.
Du er en mand, der kun står for sig selv.
Du ville forråde guderne for at få, hvad du begærer.
Måske var jeg en dåre -
- at have troet noget andet.
Jeg ser det hver gang, jeg lukker mine øjne.
Spartacus kaster sit spyd.
Cossutius' sidste gispende åndedræt.
Og Mercato, stakkels Mercato.
- Han vil i sandhed blive savnet. - Om forladelse.
Jeg ævler løs om tab, og du sørger over din fars bortgang.
- Hjertet overvældes af hans fravær. - Du vil omfavne ham igen.
Som jeg vil med Mercato og elskede fætter Sextus.
På efterlivets bredder hvor min mand, Quintus, tålmodigt venter.
Og med ham utallige andre romere.
Alle revet ud af dette liv af en fælles fjende.
Årene mellem jer overskygger mig.
Men anse mig ikke som naiv.
Du er her ikke for at yde trøst. Du er her for at besnakke mig.
Han har gjort det klart, at han vil bringe retfærdighed over fjenden.
Og hans lidenskab er svær at rokke.
Du har afsløret to ældre kvinders tilslørede rænkespil.
Men sagen slår rod i et såret hjerte.
Det deler vi alle trods alder eller livserfaring.
Jeg kiggede i hans øjne, da Spartacus stod på sandet.
De brændte med ild, der ville fortære verden.
Det sker, hvis Spartacus ikke bekæmpes i forening.
Jeg sagde til din kone, at min bror kan være vanskelig.
Det er ikke alene hans fejl.
Jeg beklager, at jeg ikke har taget andre veje mod en behagelig løsning.
Men vid, at jeg står fast nu.
Jeg fører ord med ham og prøver at overtale ham til samarbejde.
- Er det ikke velkomne nyheder? - Jo.
I allerhøjeste grad.
Du er en stråle af lys i et hus dækket af skygge.
Tilgiv mig.
Presserende sager kræver min årvågenhed.
- Du er velsignet at have den mand. - Guderne giver som fortjent.
De krævede mænd er blevet samlet.
Så følg med. Jeg vil se, om de er, som du har lovet.
Gannicus' dusør bliver forberedt.
Kom, lad os tage mad.
Du har hvæsset den skarp.
Livet ville let strømme ud, hvis den bringes i kødet.
- Naevia. - Det navn har ingen mening.
Hun var en anden pige.
Ung og tåbelig.
Revet ud af denne verden med grove hænder og varm ånde i nakken.
De ting, hun blev tvunget til at gøre for at overleve.
Vi forlader dette sted.
Vi finder et nyt liv på fjerne kyster. Væk fra Roms skygge.
Der er intet sted, hvor hukommelsen ikke ville følge.
Jeg kan ikke løbe fra dette.
Hvad kræver du af mig?
Skal jeg blot bevidne, at du falmer?
Nej, du skal ikke bevidne.
Du skal oplyse.
Oplys mig, hvordan jeg lever igen, og hvordan jeg kæmper.
Så ingen mand vil lægge sine hænder på mig imod min vilje.
Og pigen, der blev berøvet sit navn, kan kræve det igen.
Vi vil have hævn for, hvad romerne har gjort.
Sammen skal vi se dem drukne i floder af blod.
- Intet! - Læg bånd på jer selv!
- Vores resterende mønt mangler. - Op i røven med det. Kortet er væk.
Vores planer for Neapolis.
- Nogen forsøger at forråde os. - Spartacus.
- Du tager af sted uden ord? - Jeg har haft dem med Oenomaus.
- Hvad bærer du med? - Kød fanget med egne hænder.
Åbn det.
Jeg er ikke en af dine tåber, der modtager ordrer.
- Kortet forsvinder i dit kølvand. - Som du kiggede efter.
Jeg er skyldig i mange ting.
Men ikke i at forråde en ulyksalig sag.
Fjern jer fra vejen.
Jeg vidste, du ville føre dine mænd i døden. Er dette dagen?
De er loyale. Den kvalitet synes du ubekendt med.
Kom ikke imellem os! Jeg vil vise, hvad en mand med et formål kan.
Dit sværd.
- Du kæmper som Dimachaerus. - Trænet af Oenomaus.
Lad mig passere. Eller vis dit værd.
- Vi må stoppe dette. - Vi skal ære Spartacus' ønske.
Spartacus!
Hun prøvede at slippe væk, da alle andre stod stille.
Et fint skud.
Jeg ville kun såre.
Hun tog kortet.
Hvorfor ville hun gøre sådan noget?
Hun følte sig ikke hjemme blandt os. Hun søgte et andet hjem.
Om forladelse. Dine ord viste sig at være sande.
Det har ikke altid været sådan.
Jeg tager af sted nu -
- medmindre du higer yderligere strid.
Tag af sted. Nok blod er blevet udgydt.
- Bliver I her? - Det gør vi.
Så vil jeg sørge over jeres død.
Er det klogt at lade ham gå?
Ethvert menneske har ret til at tage eget valg.
- Gannicus har taget sit. - Han kan stadig være en trussel.
Vi har stået over for langt værre.
Egypteren og dine mænd har bevist deres værd.
Som lovet.
Sørg for at fjerne ligene. Tiltræk ikke opmærksomhed.
Beklager, jeg kunne ikke vente til i morgen.
Du ønsker at besvare mit tilbud? Jeg frygter, det kommer for sent.
Seppia.
Jeg har set, hvor tæt du holder hende til hjertet.
Forlad dette liv med viden om hendes sikkerhed. Under mit tag.
Mine hænder vil trøste hende i de kommende dage.
Ord rummer ingen mening længere.
Jeg har hørt for mange fra tåber, der tror, de overskygger mig.
Disse dage er ved enden.
Dine mænd er nu mine.
Og sammen med mine egne -
- vil de rydde vejen til Spartacus' endeligt.
Tekster: Kasper Erik Nielsen www.sdimedia.com